www.HoundDawgs.org
Jeg døde 18. januar 1989.
Jeg var far til tre barn.
Mann til en fantastisk kone.
En mann med en stor fremtid.
Jeg var 38 år gammel.
Vær glade i håpet, tålmodige i motgangen, utholdende i bønnen.
- Romerbrevet 12:12
2 DAGER TIDLIGERE
- Blir du med? - Du vet det.
Det hindrer meg ikke i å spørre.
Jeg hadde fått dårlig samvittighet om seks nye elever -
- begynte med vikar.
Jeg kan fortsatt ikke overbevise kona mi om å ta -
- en fin helg med mannen sin.
Vi kan sove lenge, bestille room service.
Room service?
Det er sikkert ikke room service der, men...
Vi kan kjøpe hamburgere -
- og jordbærmilkshake.
Du har meg på kroken. Jeg lytter.
Kose oss. Sette på Love Me Tender.
Love me tender
Love me true
- Love... - Hei, pappa.
Jeg tror vi er i Jailhouse Rock nå.
Hvordan går det? Sov du godt?
- Ja? - Ja.
- Jeg tror du er tyngre. - Ja.
- Har du vokst igjen? - Nei.
- Skal vi ta det igjen? - Jeg skylder deg en.
- Hvor er broren din? - Jeg vet ikke.
- Vet du ikke? - Nei.
Jeg har deg.
- God morgen. Står til? - Bra.
Ja?
Vi har ikke mye tid.
Nicole, ingen hunder ved bordet, takk.
- Takk. - Vi har ikke mye tid.
Spis maten fort.
Mamma, jeg vil gjerne ha kaffe.
Pappa skal være borte i et par dager, så...
I januar 1989 -
- var jeg på kirkesamling i Trinity Pines-forstaden til Houston, -
- der fokus var på vekst i Union Baptist Church-foreningen.
Jeg dro fordi jeg vurderte å starte en ny kirke.
KIRKEVEKST-SAMLINGEN 14. JANUAR 1989
Vi vet at Gud ber oss -
- om å fortelle andre om himmelen og hvordan man kommer dit.
Evangeliet begynner her, akkurat der vi er.
Og det sprer seg.
Det sprer seg til alle nabolag.
Alle kontinenter.
Og premien, -
- premien vi skal få, -
- er himmelen.
- Amen? - Amen.
Amen.
Lite visste jeg om at noen av folkene som lyttet den dagen, -
- skulle være der for å hjelpe meg senere.
Du gjorde noe baptist-prester nesten aldri gjør.
- Hva da? - Avsluttet tidlig.
God morgen, J.V.
Virker som jeg må spasere for å snakke med deg.
Går du, så går du.
Jeg må holde hjertet på rett spor etter infarktet.
Hvordan går det, forresten?
- Mye bedre. - Bra.
Det går rykte om at du vurderer å starte en ny kirke.
Du har startet mange vellykkede kirker.
Det er en berg-og-dal-bane-tur å starte en ny kirke.
Tre steg fremover, to steg tilbake.
Det er utfordrende. Verdt det, men utfordrende.
Jeg tror det er på tide at jeg starter en ny menighet.
Du må være sikker på at det virkelig er det Gud vil at du skal gjøre.
Og at hele familien din er med på det.
Noen ganger er ikke det som inspirerer deg -
- det du ender med å gjøre.
Det handler om å finne formålet ditt.
- Takk. - Det er alt.
Det er det det handler om. Å finne formålet ditt.
Og husk at det ikke handler om deg.
Jeg setter pris på det.
Takk, J.V.
Klokka er ti.
Presis.
Hvordan går det?
Jeg retter oppgaver. Står til?
Bra.
Uansett hvor du er i verden, -
- klarer du alltid å ringe meg klokken ti hver kveld.
Er det tradisjon eller kjærlighet?
Kjærlighet for tradisjoner.
Fint.
Jeg hadde en fin prat med J.V. Thomas om å åpne en ny kirke.
Han var veldig oppmuntrende.
Det er gode sjanser for at jeg kan begynne med noe i år.
Så spennende. Vi støtter deg 100 %.
Jeg må nok tvinge tvillingene til sengs.
Jeg vet ikke.
Det kan være lyden av at Nicole blir voksen.
Du store. Hun er snart tenåring.
Hun bestiller kaffe nå.
Ja.
Det er sengetid for oss.
Greit, vennen.
God natt.
Jeg savner deg og gleder meg til å se deg i morgen.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg.
- Natta. - God natt.
Jeg husker at bare tre uker før
DELSTATEN TEXAS BOT -
- hadde jeg fått bot for å ikke bruke setebelte.
Før jeg fikk den boten, hadde jeg vanligvis ikke brukt setebelte, -
- men etter det forbedret jeg meg.
Den lille handlingen skulle bli en livsviktig beslutning.
Jeg tror på en stor Gud.
Jeg tror på Jesus, Guds sønn.
Jeg tror på Den hellige ånd.
Jeg tror på dåpen.
Jeg tror på nattverden.
Jeg tror på en stor Gud.
Han er død.
- Hei, Don. - Donnie, du er nydelig.
Hører du meg?
Loven sa at en rettslege måtte erklære meg død -
- før liket kunne fjernes fra vraket.
Ingen grunn til hast, for jeg var død.
Jeg finner ingen puls.
Vi finner ingen puls. Greit?
- Vil noen erklære ham død? - Ja. Jeg gjør det.
Vi må rydde opp i rotet så vi kan åpne broen.
Klokka er kvart over tolv.
Mer renhet = hellighet vis til Salmenes bok
Ifølge rapporten skjedde kollisjonen klokken 11.45.
Klokka er ett.
Hva skjer der fremme?
En lastebil krasjet inn i en bil og enda en bil der borte.
Flere biler ble truffet.
Betjent, Dick Onerecker. Jeg er prest.
Er det noen jeg kan be for her?
Ja, folkene i de to bilene der borte.
De er oppskakede, men har det bra. Du kan snakke med dem om du vil.
Hva med bilen der fremme? Den med presenningen over?
- Mannen i den røde Forden er død. - Jeg vil be for ham.
Som sagt, er han død.
Jeg vet det høres sprøtt ut, men jeg må be for ham.
Om det er det du vil, sett i gang, -
- men det er et fælt syn.
Han er død. Det er stygt under presenningen.
Blod og glass overalt, og kroppen er lemlestet.
Jeg må advare deg. Gjør som du vil, men du har aldri sett noe så fælt før.
Prøv å være sanitetssoldat i Vietnam.
Jeg vet bare at Gud ba meg be for deg.
- Han døde øyeblikkelig. Han har ikke puls. - Gud, jeg ber...
Det var det de sa da jeg kom.
...om at syndene hans tilgis.
Vi gjorde det vi kunne, men kollisjonen drepte ham nok.
Og at han er hos deg, Gud.
Avbiteren må være klar når rettslegen kommer.
Greit.
Jeg ber, Gud, -
- om at han kjente deg -
- som far -
- og som venn.
Hvilken venn vi har i Jesus
Som bærer alle synder og sorger
Bare fordi vi ikke gir
Alt til Gud -
- til Gud i bønn
Pris Herren! Han synger!
Han lever! Han...
Han lever! Han... Han lever!
- Den døde mannen synger der inne! - Sier du det?
Du satte nettopp verdensrekord i å gå ut av en krasjet bil.
- Han lever! Den døde mannen... - Hør her.
Jeg vet hvordan en død fyr ser ut. Han er død.
Han lever. Han sang.
- Vi kan sakene våre. - Ja.
- Han er død. - Hør etter.
Jeg legger meg ned på broa.
Du må kjøre over meg om du ikke ser til ham.
Gjør meg en tjeneste. Sjekk pulsen hans. Vær så snill. Det er alt.
- Jeg skal se til ham. - Kom igjen.
Pris Herren!
- Han har puls! - Ja!
Kom igjen.
Vi skal ta oss av deg.
På tre, folkens.
Én, to, tre.
Vi lærte mye om seler i dag, ikke sant?
- Ja. - Vi gjorde vel det.
Jeg vil dere skal tegne yndlings-vanndyret deres.
- Klarer dere det? - Ja.
Ja?
- Kom hit. - Jeg kan ikke. Jeg underviser.
Kom likevel. Det er viktig.
Så fint, Annie.
Mrs. Nell trenger deg på kontoret med en gang. Jeg passer klassen din.
Greit. Takk.
Hei, unger.
Vi skal få deg på sykehuset snart.
Kan du si hva du heter?
Bli hos meg. Prøv å holde deg våken.
REKTOR
Sett deg, er du snill.
Don har vært i en bilulykke.
Hva? En bilulykke?
Rolig.
Luftveien ser fri ut. Vi må sette to intravenøs-slanger.
Sjekk luftveien.
- Det gjør meg vondt. - Takk.
- Har du hørt noe? - Ingenting.
Takk.
Vi klipper bort høyre erme. Begge intravenøs-slangene der.
Og blodtrykket må måles der også.
Oksygen, takk.
Mr. Piper.
Vi skal gjøre alt vi kan for å redde deg, Mr. Piper.
Don har blitt fraktet til Huntsville Memorial sykehus like ved I-45.
Han er bevisst. Hun burde nok snakke med ham nå.
Det ser ikke bra ut.
- Vil du snakke med Don? - Ja.
Vi lar ikke folk snakke med pasienter med mindre det er alvorlig.
Greit.
Hallo?
Han kan ikke holde telefonen selv, -
- så jeg holder den mot øret hans.
Don? Hvordan har du det?
Beklager at dette skjedde.
Det er ikke din feil.
Jeg ville bare komme meg hjem, Eva.
Vær så snill, la meg komme hjem.
Vær så snill, la meg dra hjem.
Greit. Tusen takk.
De gjør en vurdering.
Hva mener du? Hva er en vurdering?
De må vurdere skadene og prøve å stabilisere ham.
Det er sjanse for at Don må bytte sykehus.
Jeg tar med tvillingene hjem, så ikke tenk på guttene.
Takk.
- Jeg kjører deg til sykehuset. - Nei, det er...
Du må ikke. Jeg vil kjøre deg.
- Takk. - Ingen årsak.
Tilstanden forverres raskt.
Jeg tror ikke han overlever ettermiddagen.
Legg ham i en ambulanse og kjør ham til Houston.
Vi har ikke rett utstyr.
Burde vi ikke fly ham til Hermann i helikopter?
Nei, ingen kan fly i dette været.
AMBULANSE
Siden tilstanden min forverret seg fort, -
- ble det bestemt at jeg skulle kjøres 13 mil i ambulanse -
- til Hermann sykehus i Houston, som hadde et mye bedre traumesenter.
Jeg lurte hele tiden på hvorfor Gud hadde brakt meg tilbake.
Du må gjøre noe.
Du må... Medisin.
- Du må gi meg litt medisin. - Jeg har gitt deg alt jeg kan.
Nei, du må gi meg mer.
Jeg heter Eva Piper. Har mannen min, Donald Piper, kommet?
Han er her nok hvert øyeblikk.
- Er han ikke her? - Nei.
Han kommer der borte fra når han kommer.
Don, jeg er her. De skal ta seg godt av deg.
Hør på meg. Det var ikke din feil. Du kommer til å klare deg.
- Vi må gå. - Du kommer til å klare deg.
Du må fylle ut disse forsikringspapirene.
Takk.
Jeg vet fødselsdatoen til Don.
Jeg vet ikke hva personnummeret eller forsikringsselskapet hans er.
Jeg vet ikke hvor stort fratrekket er.
Don har alltid tatt seg av det. Jeg har ikke svar på noe.
Det går bra. Dette er de lette spørsmålene.
Jeg vet bare at Don skal lede kveldsgudstjenesten.
Han skal preke i kveld.
De har tatt seg av det alt.
Jeg vet ikke noe av dette.
Jeg fylte ut det jeg kunne, men jeg...
Jeg har ikke infoen. Du får den i morgen.
Det er greit. Vi håndterer slikt hver dag.
Takk.
Det var hjertevarmende å vite at Eva fikk støtte av vennene våre -
- og medlemmer av kirken da hun trengte det.
AMBULANSE
Det har gått over en time.
Jeg orker ikke å ikke vite.
Jeg må finne ut hva som skjer.
- Eva. - Jeg trenger svar.
- Doktor. - Kan jeg hjelpe deg?
Jeg prøver å finne ut hva som skjer med mannen min, Donald Piper.
- Har ingen snakket med deg? - Nei. Jeg har ikke hørt noe.
Beklager så mye.
Jeg er Tom Greider, den ortopediske kirurgen.
Kom, så skal jeg vise deg hva som foregår.
Mannen din er stygt skadet.
Vi gjør alt vi kan for å redde ham.
Ser du dette? Det er ikke bare brukket, -
- det er knust.
Han mangler mye beinstruktur, muskler og hud.
Det er høyre kne.
Her burde det venstre lårbeinet være.
Burde være?
Han mangler en betydelig mengde bein.
Cirka elleve centimeter.
Og det virker som han har bristet bekkenet.
Men vi lar det være inntil videre, -
- for vi må ta oss av de andre skadene med en gang.
Som du ser, -
- er det bare dette bløtvevet nederst på beinet hans -
- som knytter hele nedre venstrebeinet til resten av kroppen.
- Vil du se ham? - Ja.
Kom igjen.
Han kommer ikke til å svare. Han er tungt bedøvet.
Vi kunne ikke gi ham noe før vi var ferdige med undersøkelsen.
De kommer for å ta ham med på operasjonstua.
Gud...
Gud hjelpe meg.
Hjelp oss.
Jeg er så redd.
Du har alltid hjulpet oss. Vær så snill å hjelpe oss nå.
Vær så snill å hjelpe oss.
"For jeg vet hvilke tanker jeg har med dere,
"fredstanker
"og ikke ulykkestanker.
"Jeg vil gi dere fremtid og håp."
Det kom til å bli vanskelig å overleve, for himmelen var så storslått.
Hei, pappa.
Greit.
Ikke bra.
Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke, pappa.
Jeg ser deg i morgen med barna.
Jeg snakket akkurat med Dons foreldre.
De kommer ikke før i overmorgen.
Jeg er glad i deg også. Ha det.
Du har ikke hørt fra oss fordi vi jobbet med ham hele natta.
Hele natta?
Elleve og en halv time.
Den gode nyheten er at det ikke finnes tegn på hjerneskade eller indre skader.
Vi har stabilisert høyre arm og strukket ut venstre bein.
Vi tar godt vare på mannen din, Eva.
- Det kommer til å gå bra med ham. - Takk, doktor.
Det er mange i sykehuskapellet -
- som ber for Don akkurat nå.
- Hvordan har du det? - Greit nok.
Jeg vil ikke at du skal tenke på dette nå, -
- men du burde vurdere å ansette advokat.
Selv med alt jeg måtte gjennom, måtte ingen tåle mer enn Eva.
Hun sto opp hver morgen klokken seks, -
- hastet på jobb på skolen, skyndte seg tilbake til meg etterpå, -
- og var hos meg hver kveld.
Det var den samme stressende rutinen dag inn og dag ut for henne.
Du er alvorlig skadet.
Vi har tatt MR, og det virker som om du ikke har hjerneskade.
Jeg har mer vondt enn jeg tror er mulig for et menneske.
Vi kan gi deg smertelindring.
- Jeg vil bare ha fri. - Jeg forstår det.
Familien din er her for å møte deg.
Det vanskeligste var å la familien min, -
- spesielt barna mine, se meg i denne fysiske tilstanden.
Don.
Det er greit, gutter.
Si hei til pappa.
Nicole.
Jeg er glad i deg, pappa.
- Jeg er glad i deg, pappa. - Glad i deg.
Jeg er veldig glad i deg, Chris.
Jeg skal på valentinsdans.
Jeg er veldig spent.
Selv om jeg ikke vet om jeg har en valentin.
Pappa kan danse med deg.
To mål, pappa. Det var det jeg fikk.
Ett spratt ut fra stanga.
- Unnskyld. På tide å vaske. - Greit.
Vi sees snart.
Ha det.
Greit.
Kom igjen.
Vær hos besteforeldrene deres et øyeblikk.
- Oppfør dere. - Vi sees snart.
Vi har verdens beste barn.
Det skal være visst.
Hvordan går det med dere?
Har dere det bra? Joe?
Greit.
Eva, jeg synes barna burde være med oss hjem.
Vi finner en skole til dem i nærheten.
Da trenger du ikke bekymre deg for om de blir tatt vare på.
Ja, og da kan du konsentrere deg om ta deg av Don.
Jeg må snakke med Don først...
Vet ikke om han kan ta den avgjørelsen.
Pappa!
Dere bor 40 mil unna. Vi får ikke se dem hver dag.
Jeg vet at det blir vanskelig, men Don trenger deg.
Og vi kan komme tilbake med barna når du vil.
Det er best at jeg snakker med Don.
- Greit. - Ok.
Hei.
Hvordan har du det i dag?
Hvordan føler du deg?
Pappa tror det er best å ta med barna til Louisiana, -
- i det minste til du blir skrevet ut fra sykehuset.
Jeg synes ikke det er noen god idé.
Jeg vet det.
Men det er bedre for dem.
Da må jeg ikke finne folk -
- til å kjøre dem på skolen og hente dem hver dag.
Det er ingen god idé, Eva.
Det er umulig for meg -
- å undervise igjen, beholde helseforsikringen, -
- tilbringe tid med deg og finne energi til å ta meg av barna våre.
Nei.
Don, -
- å la foreldrene mine ta barna, er den eneste fornuftige løsningen vi har.
Jeg vil at du skal være enig.
Jeg finner fred om vi er enige om å la dem dra.
Jeg sender dem hjem med foreldrene mine.
Velkommen til McDonald's. Hva vil du ha?
Vi vil ha to cheeseburgere, to milkshaker og to pommes frites.
Takk. Vennligst kjør frem til vinduet.
Jeg er rett mann!
Cecil Beaumont-Skadeadvokat (281) 555-BEAU
Eva sov ikke i sengen vår før jeg kom hjem igjen.
Og den sofaen var ikke behagelig.
Det vet jeg, for jeg har sovet der.
Ja, hallo. Jeg heter Eva Piper. Jeg vil ansette advokat.
AMBULANSE
DAG 4
- Mrs. Pepper? - Piper.
Beklager. Jeg heter Cecil Beaumont.
- Hyggelig. - Jeg er rett mann.
Før vi begynner, kan jeg stille et spørsmål?
Ja.
Hvordan hørte du om meg?
Det var et skilt ved en drive-thru.
Se det, et tegn.
Det trenger vi alle i uvisse tider, -
- synes du ikke?
Mannen din ble truffet av en bil fra fengselet. Stemmer det?
- Ja. - Flott.
Kjørt av en fange?
Flott.
Det er ikke ulovlig at de lar en fange kjøre.
Men det viser dårlig dømmekraft fra de ansatte i fengselet -
- at de lot en uerfaren sjåfør ta kontroll -
- over en trailer med 18 hjul.
Trippel-flott, ka-ching, jackpot!
Flere av vennene mine er redde for at det kan bli en slags dekkoperasjon, -
- eller at delstaten Texas vil nekte for hvem som kjørte lastebilen.
Er vennene dine advokater?
- Nei. - Greit.
Deres juridiske råd er verdt det du betalte.
Det kan bli forsøk på å endre omstendighetene rundt ulykken.
Det er mer sannsynlig at de gjør det.
De sitter i saksa for et ganske stort krav her.
Så jeg tror vi kan anta -
- at delstaten Texas vil gjøre motstand.
Har vi en sak?
Unnskyld meg.
9-1-8 er Tulsa, ikke sant?
Unnskyld... Du...
Spurte du om vi har en sak?
Jeg hadde ikke vært her om vi ikke hadde en sak.
Jeg er rett mann.
Du har en diger sak.
Det var ikke så bra, var det vel?
Den er så stor -
- at det er en monster-sak.
Saken er på størrelse med Montana.
Sykehusregningene blir astronomiske, -
- og du har ikke ressurser til å dekke dem, har du vel?
Nei, det har vi ikke.
Hvordan har barna det?
Hvem vil be bordbønn i kveld?
Nicole gjorde det i går. Gutter?
Joe? Chris?
Chris, gjør det, du. Du er eldst.
- Ti minutter eldre. - Da har du et forsprang.
Takk, Far, for maten på bordet, -
- og vær så snill å passe på pappa, -
- og...
Og for at du lar meg og broren min hoppe over leksene i kveld.
Denne faren tillater ikke at det skjer.
Jo.
Kan jeg hjelpe deg?
Det hørtes ut som du hadde det vondt.
- Hva snakker du om? - Du skrek.
Gud, var det dette du brakte meg tilbake for?
Ja, kjære. Du kom tilbake til meg.
Pust.
Pust. Pust dypt inn.
Dypere.
Enda en gang.
Greit. Nå gjør vi deg klar.
- Til hva da? - Å trekke pusten.
Du må ha på denne. Greit?
Bra.
Gud.
Vær så snill, Gud.
Jeg er dr. Houchins.
Om du slutter å puste mens jeg passer på, -
- er jeg ikke ubeseiret lenger.
Nå må vi gjøre deg klar til å vinne.
Pust dypt inn.
Ikke gi opp nå. Fortsett å prøve.
Hørte du hva jeg sa? Gjør det nå! Pust! Gjør det!
Host, pust og host. Gjør det!
Gjør det! Pust...
Det er ingen forhandling. Gjør det nå. Pust.
Jeg klarer det ikke.
Greit. Ikke gjør det.
Om du ikke begynner å puste, og det kvikt, -
- må jeg bruke respirator.
Det kommer du ikke til å like.
Det dr. Houchins manglet av pasient-tekke, -
- gjorde han opp for med ren besluttsomhet.
Han ville bare at jeg skulle puste.
Og jeg hadde sluttet å prøve.
Don, -
- du må puste.
Vær så snill. Kan du puste? For min skyld?
Du prøver ikke engang.
Pust!
Billie.
Operasjonsstue / Post-operativ seksjon
Sarge.
- Denne veien. - Hvordan går det?
Greit nok.
Don er rett her borte. Han er stabil. Han vil nok gjerne se dere.
Jeg kan bare ikke. Nei.
Det er greit. Bli med meg.
Jeg visste at det kom til å bli vanskeligst for moren min -
- å se meg i denne tilstanden, -
- og hun kom aldri inn på rommet mitt mens jeg var på sykehuset.
Ingen mor ønsker å se sønnen sin slik.
Jeg må ta en telefon. Straks tilbake.
David, jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Moren hans kan ikke engang være på samme rom.
Hun er knust.
Han klarer seg ikke med mindre noe skjer.
Du og Cliff er Dons beste venner.
Han puster ikke.
Han nekter å puste.
Du er den eneste andre i verden som kan få ham til å høre etter.
Greit. Jeg kommer så fort jeg kan. Sannsynligvis om tre timer.
Takk.
En amerikansk helt i tre kriger, -
- andre verdenskrig, Korea og Vietnam, det var faren min.
Gutten min, -
- jeg hadde gitt alt -
- for å bytte plass med deg.
David.
Takk for at du kom.
Denne veien.
David Gentiles var bestevennen min.
I likhet med meg var han ordinert prest, -
- og det mest kjærlige mennesket jeg noen gang hadde møtt.
Du kommer til å klare deg.
Du må klare deg. Du har klart deg så langt.
Jeg vet ikke om jeg vil klare meg.
Du må.
Om ikke for din egen skyld, så for oss, Don.
Jeg er sliten.
Jeg kjempet alt jeg kan, -
- og jeg er klar for å dø.
Da trenger du ikke gjøre noe.
Vi gjør det for deg.
Vi lar deg ikke dø.
Forstår du det, Don?
Vi skal be hele natten.
Jeg skal ringe alle jeg kjenner som kan be.
Jeg vil du skal vite at alle vi som bryr oss om deg, -
- skal være oppe hele natten og be for deg.
Vi tar over nå.
Vi skal ta oss av det.
Det står dårlig til med ham.
Han har ingen vilje til å leve.
Hva kan vi gjøre?
Be.
Alle har talent for noe.
Davids var å organisere.
Han fikk kirker i hele verden til å be for meg -
- ganske enkelt ved å sende faks til dem.
Hvor lenge skal pappa være sånn?
Det tar en stund å leges.
Jeg presser bare håndflatene sammen.
Det skjer ingenting.
Det gjør ikke mamma gladere eller pappa bedre.
Du må fortsette å be.
Du vet hva de sier om tro.
Du kan ha håp uten tro, men du kan ikke ha tro uten håp.
Bestemor er glad i deg.
Jeg er glad i deg også.
Nå vil jeg at du skal sove.
Jeg er glad i deg. Vi sees i morgen.
Eva.
God morgen, doktor.
Dan har utviklet lungebetennelse i begge lungene.
Om vi ikke klarer å gjøre noe med pusten, -
- må vi gjøre noe annet drastisk.
Hvor drastisk?
Ilizarov-apparatet stabiliserer, -
- og samtidig, om det lykkes, og det er slettes ikke sikkert, -
- strekker det beinet ved å dra i begge ender.
Nytt bein skapes -
- ved å knekke beinet over og under det opprinnelige bruddet.
Vi presser de brukne endene nærmere og nærmere sammen, -
- helt til de møtes og former et nytt lårbein.
- Funker det? - Det er saken.
Jeg kan ikke garantere at det funker.
Vi kan ikke gi ham pustebehandlingene han trenger -
- så lenge han ligger slik.
Vi må løfte ham, -
- og det gir oss to muligheter.
Vi kan amputere beinet -
- eller prøve dette Ilizarov-apparatet, -
- som kalles en fiksasjonsanretning.
Folk må noen ganger ha flere måneder med terapi -
- før de tillater at apparatet blir brukt på dem.
I Dons tilfelle har vi ikke den slags tid.
Men det er en sjanse for å redde beinet?
Det er en sjanse.
Kan jeg få et øyeblikk?
Så klart.
Jeg visste ikke at du var hjemme.
Tok med ungene for å hente noen ting.
Det føles ikke som et hjem. Ingen sier "hei, mamma".
Eva, det blir bedre.
Men hvor mye verre?
Vi kan ikke betale for noe.
Huset er bare rot.
Han kommer kanskje ikke hjem.
Overlever han i det hele tatt?
Kanskje han aldri kan gå igjen.
Jeg er så redd.
Det går bra.
Vi skal komme gjennom det sammen, som familie.
Det er det familier gjør.
DAG 22
Jeg er her.
Det går bra.
Hva er det?
Det er et apparat for beinvekst.
Hva er det?
- Hva er det? - En fiksasjonsanretning.
Dr. Greider sier at det er eneste sjanse til å redde beinet.
Greit?
Går de skruene helt gjennom beinet mitt?
- Det er en ny... - Og armen min?
Det er en ny teknikk.
Jeg tror det er verdt risikoen.
Hvorfor lot du dem gjøre dette med meg?
Dette var dessverre det eneste fyrverkeriet i ekteskapet vårt på det tidspunktet.
Rodeoen er over.
Det er fyrverkeri.
Eva besluttet å beholde beinet mitt -
- så jeg kunne forsette å stå på ski og sykle med barna.
Jeg har dårlig samvittighet for det jeg sa til henne den dagen.
Prøv å kontrollere pusten.
Senk farten.
Du kan skrike om du vil.
Rolig.
Denne smerten...
Jeg vet det.
Nesten ferdig.
God morgen, doktor.
Hvor lenge må jeg holde ut dette apparatet?
Hvor lenge er det til jeg...
Jeg vet at det virker?
Hvor lenge er det til jeg kan gå igjen?
Noen få måneder.
Hvor få?
Mange måneder. Kanskje flere.
Mener du muligens noen år?
Kanskje ett år. Jeg vet ikke.
Og det er ingen garanti for at jeg kan beholde lemmene?
Ingen garanti.
Du kan utvikle en infeksjon, og da må vi amputere beinet.
Så jeg kan lide med dette i flere måneder og fortsatt miste beinet?
Jeg håper venstrearmen har en bedre sjanse.
Vi tok bein fra det høyre bekkenet -
- og la dem inn i underarmen.
Det er som å ta kjerneprøver når man borer etter olje.
Vi må flytte Mr. Piper til Saint Luke's i morgen.
Hvorfor må vi flytte ham?
Jeg mener at Don burde få bli her.
Jeg er enig.
Men jeg har ikke kontroll på det.
Jeg har gjort alt jeg kan for å forhindre dette, -
- men jeg kan ikke stoppe det.
Det er et problem på sykehuset.
Forsikringen dekker ikke Dons behandling her lenger.
Kan du gjøre noe?
- Jeg trenger svar. - Så klart gjør du det.
- Jeg er rett mann. Er du på sykehuset? - Ja.
Møt meg i kafeteriaen.
Jeg prøvde, men administratoren har rett. De gir seg ikke.
Kan du ikke gjøre noe for å endre på det?
Det handler om det sykehuset kan få av forsikringsselskapet.
Hva med saken vår? Forliket?
Jeg har både gode og dårlige nyheter, -
- men de dårlige nuller ut de gode, så vi har bare dårlige nyheter.
Hva?
I Texas får statsansatte indemnitet av delstaten.
Hvordan påvirker det oss?
Delstaten, i dette tilfellet Texas, -
- har begrenset erstatningen som kan kreves -
- i ethvert søksmål mot delstaten, -
- og grensen er 250000 dollar.
Forsikringsselskaper har regress-rett.
Det betyr at de kommer til å kreve panterett på erstatningen -
- eller midler fra et søksmål for å dekke sykehusregningen.
Med andre ord -
- tar forsikringsselskapet alle pengene.
Får ikke Don noe?
Nei.
En venn spurte meg en gang:
"Hva slags kaker baker du når du ikke har penger?"
Jeg sa: "Jeg vet ikke. Hva da?" Han sa: "Fattigmann."
Dessverre må Don bake fattigmenn her.
Det ville vært bedre om en Budweiser-bil hadde truffet ham.
Og da hadde vi snakket om millioner av dollar.
Kan jeg få gi deg et kort?
Kom du hit bare for å si dette?
Hvordan skal vi gjøre dette?
Vi kjører ham i ambulansen.
Du kan kjøre bilen din.
ØST-TEXAS AMBULANSE
Selv om Saint Luke's bare var fem kvartaler unna, -
- var det veldig smertefullt med fiksasjonsanretningene på beinet og armen.
Jeg kjente alle humpene i beina mine.
Eva var sterk -
- og prøvde å ikke skrike når hun så meg lide.
DAG 25
Det er ikke særlig pent her.
Det er ikke ideelt. Beklager.
Jeg er lei meg, Don.
Da de valgte denne blåfargen, -
- må det ha vært overskyet.
Mr. Piper, Mrs. Piper.
- Hvordan har dere det i dag? - Hei.
- Takk. - Bra.
Jeg har smertestillende til deg, Mr. Piper.
Jeg skal ta meg godt av deg. Bare få armen din.
Jeg skal koble deg til denne, -
- så kommer du til å føle deg mye bedre.
Greit.
Dette er enkelt, Mr. Piper.
Alt du må gjøre, -
- hver gang du trenger smertestillende, -
- fjerner denne alt for deg.
Du må bare trykke på denne lille knappen her, -
- så frigjør den medisin.
Og bare rop om du trenger meg.
Greit, Mrs. Piper?
- Takk. - Ingen årsak.
Mr. og Mrs. Piper, hvordan har dere det?
- Bra, takk. - Fint.
Hva med ham?
Hei, Mr. Piper.
Har du spist i dag?
Har du hatt terapitime i dag?
Kom dr. Greider innom?
Har du hatt avføring i dag?
Kanskje det er derfor du er så gretten.
Jeg kommer tilbake senere for å se til dere.
- Bare si fra om jeg kan hente noe til deg. - Takk.
Ingen årsak.
Hvorfor snakker du ikke?
Jeg skjønner ikke hva som skjer inni deg.
Hva har skjedd med deg?
Snakk med meg!
Don, svar meg!
Jeg sitter her. Hvorfor svarer du ikke?
Hvor drar du?
Du er ikke engang her lenger.
Er det noe du vil si meg?
Hvor er mannen min?
Han er ikke her.
Jeg savner ham.
Skal jeg ta den for deg?
Skal jeg svare for deg?
Hallo?
"Hvordan har Don det?"
Han snakker ikke.
Han ligger her og ser ikke ut til å bry seg.
Hei, pappa.
Jeg ringer tilbake.
Hva er det?
Jeg vet jeg burde vært takknemlig for å være i live.
Den pessimistiske holdningen min krevde sitt av alle.
Men jeg følte at noe manglet, og jeg fortjente ikke å være her.
Hei, pappa.
På tide å kjøre. Vi kan ikke slite ut faren deres.
Det er ok, pappa. Jeg tar dem med på McDonald's i 1. etasje.
Kom igjen.
- Går det bra, mamma? - Ja.
Jeg hadde aldri drømt om at cheeseburger og pommes frites skulle være så godt.
Jeg elsker pommes frites.
Elsker du pommes frites?
Jeg også.
Tror du pappa kommer hjem til bursdagen min?
Jeg håper det.
Jeg vet at han vil.
Bestefar tvinger oss til å gjøre leksene før vi går til innsjøen.
Og det burde han.
Men han hjelper oss ikke sånn du gjør.
Don.
Jeg kom for å si god natt.
Vil du ikke si god natt?
Jeg er lei av dette.
Du ser ikke ut til å bry deg om noe.
Du bryr deg ikke om at du er her hos oss.
Du bryr deg ikke når barna besøker deg.
Du vil ikke bli gammel med meg -
- eller se at barna gifter seg.
Du bryr deg ikke.
Du kan fjerne smerten din med den knappen, -
- men du volder alle andre smerte.
Velkommen til McDonald's. Hva vil du ha?
Beklager, det er ikke på menyen.
Herre...
Gud, -
- må det være sånn?
Smerten ved skadene -
- takler jeg.
Selv det å se medlidenheten og hjelpeløsheten -
- i øynene til dem som er glade i meg, -
- kan jeg tåle.
Men om dette er så bra som det blir...
Jeg vil ikke være en byrde.
Jeg prøvde bare å komme tilbake til Alvin, og du tok meg med til himmelen.
Kan du ikke ta meg med tilbake?
Nå.
Jeg vil tilbake til himmelen.
Hjemmet mitt.
Hjemmet mitt er himmelen nå.
Jesus, la meg komme hjem. Vær så snill!
Vær så snill. La meg komme hjem igjen.
DAG 45
South Park ansatte meg midlertidig mens du er ufør, -
- så du kan vel si at jeg har forlatt pensjonstilværelsen.
Vil du ha et blad?
Vil du ha en milkshake?
Hva med en hamburger?
Du har gått ned en god del i vekt.
Vil du at jeg skal lese til deg fra Bibelen?
Eller en annen bok, for den saks skyld.
Nei.
Takk for at du kom.
Du må ta deg sammen.
Unnskyld?
Du må ta deg sammen. Du gjør ingen god jobb nå.
Jeg vet ikke om jeg forstår.
Og du er en stor hykler.
Jeg vet ikke hva du snakker...
Du har mange der ute som bryr seg om deg, -
- og du aner ikke hvor glade de er i deg.
- Jeg vet de er glade i meg. - Gjør du?
Ja.
Du er ikke flink til å la dem vite at du er klar over det.
Du behandler dem ikke bra.
De kan ikke lege deg, -
- men de hadde gjort det om de kunne.
Og om de kunne bytte plass med deg, hadde mange gjort det.
- Ja. - De hadde gjort hva som helst for deg -
- uten å tenke seg om.
Jeg vil ikke at de skal gjøre noe.
Jeg vil ærlig talt ikke at de skal være her. Jeg vil heller at de ikke skal komme.
Jeg vet det er ubeleilig. De må ha bedre ting å ta seg til.
Jeg vet det!
Hvorfor skulle jeg ønske at noen ser meg slik?
Det er fælt!
Det er ikke din beslutning.
Det handler ikke om deg.
Du har brukt mesteparten av livet ditt på å preke for andre, -
- dekke behovene deres -
- og være der for dem gjennom vansker og tragedier.
Jeg har prøvd.
Likevel har du nektet dem å gjøre det samme for deg.
Og det er alt de har å gi deg, Don.
- Og du tar fra dem den gaven. - Jeg setter pris på dem.
Jeg vet at de vil hjelpe, og jeg synes det er fint, men...
Ikke noe men!
Jeg vil at du skal slippe dem til. Hører du?
Du skal slippe dem til -
- og la dem hjelpe deg.
Jeg kan ikke.
Om du ikke føler at du kan gjøre det for din egen skyld, -
- hva med å gjøre det for min skyld?
Neste gang noen går inn den døra -
- og vil gjøre noe for deg, uansett hva, -
- si ja.
La noen -
- uttrykke kjærligheten sin ved å gjøre noe for deg.
Lov meg at du gjør det.
Bare...
Hør her.
Prøv det for min skyld.
Du må bli bedre til dette.
Dette er en av leksene Gud vil at du skal lære.
Greit. Jeg lover.
Mennesker er Guds hender til å møte behovene dine -
- og svare på bønnene dine.
Vi fortsetter å lete til det føles rett.
Hva slags hus leter vi etter?
Tja, -
- sikkert noe med én etasje, så pappa kommer seg rundt.
Må pappa bruke rullestol?
Ja. En stund.
Mens sykehusregningene steg, så Eva etter et hus vi hadde råd til, -
- som passet behovene mine når jeg ble skrevet ut fra Saint Luke's.
Der er han.
Jeg har noe til deg.
La meg få lov. Det ser ut som du trenger hjelp.
Hvordan har du det i dag?
Snakker du ikke til meg nå igjen?
Det er et brev.
Det står: "Hei. Vi deler skiftenøkler.
"Heldigvis for oss begge er fiksasjonsanretningene våre like,
"så vi kan låne verktøy fra hverandre."
Så søtt. Se der. Det er et smilefjes.
- Hvem er dette? - Det er fra Christy.
Christy er tenåringsjenta som bor på rommet ved siden av.
Hun ble født med et bein som var kortere enn det andre, -
- så hun måtte operere fast Ilizarov-rammen, som deg, -
- slik at begge bein får normal størrelse.
Har hun også en fiksasjonsanretning?
Hun har mer å si.
"Og vi deler noe annet også. Smerte.
"Jeg hører deg skrike om natta noen ganger, og du hører sikkert meg òg.
"Selv om pleieren sier at du ikke innrømmer det."
Ikke skyt meg.
Jeg er bare budbringeren, Mr. Piper.
Hun fortsetter og sier:
"Du er ikke alene. Hilsen Christy."
Så søtt.
Kan du skaffe meg penn og papir?
Om du anerkjenner at jeg er her, så.
Sånn ja.
Jeg liker det.
Greit. Straks tilbake.
Det er gutten sin det.
"Kjære Christy.
"Når selvmedlidenheten er som verst, tenker jeg at jeg aldri blir normal igjen.
"Når smerten er borte, Christy, tror jeg du blir en normal ung kvinne.
"Du skal leke og løpe og gjøre alt normale tenåringer kan.
"Du gjør noe som påvirker resten av livet ditt positivt.
"Behold troen.
"Hilsen Don.
"P.S.
"Om Gud gir deg det, får Gud deg gjennom det."
DAG 60
Det er ikke lenge før du kan dra hjem. Dette er første steg i den retningen.
Det første steget mitt er å ville spy.
Ja, kvalmen tar deg hver eneste gang.
Balansen din har endret seg.
Du er vant til å være i horisontal stilling.
Jeg vil ha tilbake verktøyet.
Hei, jeg er Christy, brevvennen din.
Eller Hopalong Cassidy, som vennene mine sier.
Hei.
Jeg heter Don.
- Står til? - Kunne ha vært verre.
Hvordan det?
Du tok meg. Det kan ikke bli særlig mye verre.
De endeløse reprisene av The Brady Bunch klokka tre om natta.
Ja, altså, -
- skulle ønske mitt eneste problem var å få en fotball i fjeset, som Marcia.
Jeg hadde godtatt en brukket nese for å få danse normalt.
Du kommer til å danse.
Bare de ekte vennene dukker opp når du må flytte.
Tro meg, dette er en ferie.
- Ferie? - Ja, fra barna mine.
Takk.
Husker du da Dons foreldre ga oss dette bildet?
Ja.
Jeg husker at du prøvde å gi det til meg, så Susan og...
Og Goodwill-butikken.
Det er ikke sant!
- Det er sant. - Og sa det aldri til Don.
Kommer alt til å få plass i det nye huset?
Tror det. Dette stedet fungerer bare ikke for Don.
Med alle trappene og han i rullestol.
Og det nye huset er nærmere kirka.
Det blir fint.
Kom bare for å se til deg. Se hvordan du har det.
Du ser godt ut.
Jeg hører du skal hjem snart.
Er det noe jeg kan gjøre før jeg går?
For et fint tilbud.
Skulle ønske jeg hadde et blad å lese.
Gjør du? Er det sant?
Jeg tror det.
Jeg har ikke lest et på en stund.
Greit. Bare gi meg et øyeblikk.
Jay B. Perkins, en pensjonert prest, var en sterk farsfigur for meg.
Jeg var takknemlig for at han tok seg av kirka mi da jeg var ufør.
Dette holder nok.
Vær så god.
- Tusen takk. - Det holder deg i ånde.
- Jeg leser dem litt senere. - Ja.
Er det noe annet jeg kan gjøre?
Nei, det er alt jeg trenger. Takk.
Når du åpner døra og lar noen gjøre noe fint for deg, -
- viser det seg at det ikke er så vanskelig.
Du hadde rett, Jay B.
Jeg trodde at -
- det å lette på ansvaret ved å ta seg av meg, -
- var det rette å gjøre.
Det var ikke det.
De hadde leget meg om de kunne, -
- og siden de ikke kan det, tok de seg av meg -
- på den eneste mulige måten.
Jeg har nektet dem -
- velsignelsen ved å bry seg.
Du var glad nok i meg til å si sannheten.
Jeg skal ikke glemme det.
Og det har jeg aldri gjort.
Etter 34 operasjoner
DAG 105 -
- og nesten fire måneder på sykehus, -
- sa dr. Greider at jeg kunne dra hjem.
Ha det. Takk.
Dr. Greider.
Vent litt.
Si meg en ting.
Hvor ille var det da jeg kom hit etter ulykken?
Jeg har sett verre, -
- men de overlevde ikke.
Takk.
Han ble en venn av meg fra den dagen av.
- Ha det, Christy. - Ha det.
Ring når du kommer ut herfra.
Skal bli.
Hei, pappa!
Liker du det nye huset?
Hva synes du?
Velkommen hjem, pappa.
Jeg tror jeg er hjemme.
Der er kjøkkenet.
Hadde du melk i? Jeg gjør det bare.
Jeg vet det.
Er det godt?
Lukter godt der inne.
Kan du ikke... Vi skal leke en lek. Er dere klare?
Eva organiserte noe som het Don-patruljen, -
- en gruppe kirkemedlemmer og venner som tok seg av meg, -
- så hun kunne undervise og vi kunne beholde forsikringen.
Don-patruljen kom rundt ni, mens jeg sov.
God morgen.
Jeg kunne våkne og se en av Susanene strikke på sofaen ved enden av senga.
Eller noen var der med en tannbørste så jeg kunne pusse tennene.
Ser bra ut.
Ofte holdt de et glass juice før jeg var ferdig med det.
Tilbød kanskje også en elektrisk barbermaskin.
Jeg har aldri brukt en sånn før.
Det er ganske enkelt.
Den funker ikke egentlig.
Og en stor lunsj.
Kalkunsmørbrød, havregrynskjeks, sylteagurk.
Du kan ikke si nei til sylteagurk.
- Jeg tar eplet. - Greit.
En annen venn leste kanskje avisen -
- og sto klar for å underholde meg.
Uansett hva du trenger. Jeg kan til og med synge om du vil.
Noen gjester tok seg til og med til rette.
Hei, Butterfly.
Kom hit.
Butterfly, nei!
Hei!
Hei, vennen.
Er alt bra?
- Sikker? - Ja.
Det lukter tiss her inne.
Ja. Det var hunden.
Det er greit om du ikke når badet.
Det var hunden.
Butterfly?
Hei, pappa.
DAG 150
Kom igjen.
Du klarer det.
Jeg klarte det.
Jeg gikk!
Jeg gikk.
Herre, jeg gikk.
Hva skjer? Hva er det som foregår?
- Ma'am. - Hvor er Don?
- Ma'am. - Hvor er mannen min?
Jeg vil du skal se på dette som en privatsak.
- Privat? - Privat.
- Dette er huset mitt. - Hei.
Jeg har sett alt.
Men du har ikke sett dette enda.
Hva skjer?
Fiksasjonsanretningen satte seg fast i toalettsetet.
Gratulerer med dagen.
Dette er en perfekt dag.
Gud har gitt meg mye bedre barn enn jeg fortjener.
Hvordan kan jeg takke deg for alt de betyr for meg?
Det er en gave at du lever.
Pappa, vil du danse med meg?
Jeg vil gjerne, men...
Vær så snill, pappa.
- Jeg tror ikke jeg kan. - Vær så snill?
Du må hjelpe meg opp.
David!
Hva gjør du her?
Jeg er i byen til disippelhelgen.
Det er unnskyldningen min for komme inn og tilbringe tid med deg.
Takk for vennskapet ditt -
- og din ubøyelige forpliktelse til bønn.
Ingen årsak, Don. Hvordan har du det nå?
Vondt.
Men jeg har det alltid vondt.
Det er ikke det verste for meg nå.
Det er ting jeg ikke er fysisk i stand til lenger.
Jeg vet ikke om Gud vil at jeg skal fortsette i South Park.
Jeg føler meg elsket og nødvendig der, -
- men jeg vet ikke om det er der jeg burde være.
Hva lærte du av ulykken og legingsprosessen?
Å slippe inn andre.
Å tillate andre å hjelpe meg.
Men midt i all lidelsen og motløsheten,
David, -
- har jeg lært at himmelen er ekte.
Hva mener du med det?
Jeg døde den dagen.
I neste øyeblikk sto jeg i himmelen.
Hvorfor har du ikke nevnt det før?
Jeg har to veldig gode grunner til det.
Nummer én: Om jeg snakker om at jeg har vært i himmelen, -
- kommer folk til å tro at jeg er gal.
Hvorfor tror du det?
- Du sa det nå. - Nummer to...
- Jeg tror ikke du er gal. - Nummer to.
Jeg vil ikke gå gjennom det igjen.
Det er for personlig, for spesielt.
Det er min hellige hemmelighet.
Er det mulig at Gud tok deg med til himmelen -
- og brakte deg tilbake -
- så du kan dele opplevelsen med andre?
Skjønner du ikke hvilken sterk oppmuntring du kan være?
Jeg vil at du skal inngå en pakt med meg.
- Hva slags pakt? - Den er enkel.
Finn noen du stoler på.
Del litt av historien din, bare for å se på responsen.
Om de tror at du er gal, eller at du hallusinerte, -
- lover jeg at du aldri trenger å snakke om det igjen.
Men om de fryder seg med deg og ber deg fortelle mer, -
- vil jeg at du skal ta det som et tegn.
Et tegn på at Gud vil at du skal snakke om de nitti minuttene i himmelen.
Jeg tror jeg klarer såpass.
Når?
Snart.
Jeg lover.
Veldig snart, ikke sant?
Greit. Veldig snart.
- Hei vennen. - Hei, elskling.
Hei, David. Så fint du kunne komme.
Snart som i nå.
- Vennen? - Ja.
Jeg vil fortelle deg noe.
Hva da?
Husker du den dagen jeg dro på samlingen?
Den morgenen spilles om og om igjen i hodet mitt.
Og du sa: "Jeg skylder deg en."
Ja. Og det gjør jeg.
Faktisk tror jeg at jeg skylder deg noe.
Det skal være visst. Jeg har ventet lenge på det.
Jeg skylder deg en forklaring.
Kan du sette deg et øyeblikk?
Vær så snill.
Jeg døde i den ulykken.
Da jeg våknet, -
- var jeg i himmelen.
Var du i himmelen?
Ja.
Fortell mer.
Da jeg døde, -
- fløt jeg ikke gjennom en lang, mørk tunnel.
Jeg hadde ingen følelse av å blekne eller komme tilbake.
Jeg hørte ingen stemmer som ropte på meg eller noe sånt.
Samtidig med mitt siste minne om å se broen -
- og regnet, -
- ble jeg innhyllet av et lys -
- som var klarere enn man kan forstå eller forklare.
I neste øyeblikk sto jeg i himmelen.
Det var perfekt.
Jeg visste at jeg ikke hadde behov og aldri ville få dem igjen.
Jeg tenkte ikke engang på jorden eller på dem som var igjen.
Selv om jeg ikke så Jesus ansikt til ansikt, -
- følte jeg tilstedeværelsen hans overalt.
Og jeg så mennesker jeg hadde kjent.
Da de kom mot meg, -
- visste jeg at alle hadde dødd i min levetid.
Tilstedeværelsen deres var helt naturlig.
Det var som om Gud hadde fjernet alt negativt eller bekymringsverdig -
- fra bevisstheten min, -
- og jeg kunne fryde meg over å være sammen med disse flotte menneskene.
Donnie, jeg er så glad for at du er her hos oss.
Jeg så besten.
Du vet, bestefaren min som alle kalte Joe.
Jeg hørte stemmen hans og kjente armene hans rundt meg.
Jeg var hos ham da han fikk hjerteinfarkt hjemme, -
- og var med i ambulansen.
Jeg sto utenfor akutten på sykehuset -
- da legen kom ut til meg.
Legen ristet på hodet og sa forsiktig: "Vi gjorde alt vi kunne."
Mens jeg gikk blant dem, ble jeg oppmerksom på spennet i alder.
Gamle og unge og alle aldre imellom.
Mange av dem hadde ikke kjent hverandre på jorda, -
- men alle hadde påvirket livet mitt på en eller annen måte.
Selv om de ikke hadde møtt hverandre på jorda, -
- så de ut til å kjenne hverandre nå.
En person i velkomstkomiteen var Mike Wood, barndomsvennen min.
Han var populær og ble en helt for meg -
- fordi han levde et kristent liv og snakket ofte om det.
Etter videregående fikk Mike fullt stipend til Louisiana State University.
Da han var 19, ble Mike drept i en bilulykke.
Da jeg var i begravelsen hans, lurte jeg på om jeg noen gang kunne slutte å gråte.
Jeg forsto ikke hvorfor Gud hadde tatt en så engasjert disippel.
I årene siden -
- klarte jeg aldri å glemme smerten og følelsen av tap.
Så så jeg Barry Wilson, som jeg gikk i klasse med på videregående, -
- men som senere druknet i en innsjø.
Barrys smil strålte av en lykke jeg ikke visste at var mulig.
Og jeg så oldemoren min, Hattie Mann.
Som barn kjente jeg henne kun etter at hun ble benskjør.
Hodet og skuldrene hennes var alltid foroverbøyd, -
- så hun så ut som hun hadde pukkelrygg.
Men det vakre er at hun ikke hadde disse byrdene i himmelen.
Himmelen var mange ting, -
- men den var uten tvil den største familiegjenforeningen av alle.
En hellig undring kom over meg idet jeg gikk frem.
Jeg ante ikke hva som lå foran meg, -
- men for hvert steg jeg tok, følte jeg at det ville bli mer vidunderlig.
Og jeg hørte musikken.
Jeg kan bare beskrive det som et hellig vingesvisj, -
- men jeg må forstørre det tusenvis av ganger -
- for å forklare effekten av lyden i himmelen.
Det var den vakreste og mest behagelige lyden jeg har hørt.
Jeg så en lys irisering.
Jeg så gjennom porten og lengtet etter å se det som lå bakenfor.
Det var ikke en nervøs lengting, -
- men en fredelig åpenhet for å oppleve all nåden og gleden i himmelen.
I det øyeblikket skulle jeg til å oppleve det alle menneskehjerter lenger etter.
Jeg var i himmelen, klar for å gå gjennom perleporten.
Så, like plutselig som jeg hadde kommet til porten til himmelriket, -
- dro jeg derfra.
Jeg tilbrakte mye tid på sykehuset for å skjønne dette.
Jeg var lammet av tanken på at jeg ikke ville tilbake.
Hvorfor komme tilbake til så mye smerte?
Jeg tror jeg vet det nå.
Jeg også.
Jeg tror det er på tide at jeg drar tilbake til kirka.
Jeg tror også det.
Har du fortalt noen andre om dette?
Ja.
David.
Er du såret over at jeg ikke sa det til deg først?
Nei.
Jeg er opprømt over å vite det.
Det gjør meg i stand til å forstå mannen jeg er gift med.
Eva.
Ja.
Eva, -
- ingen skulle måtte gjøre det du måtte gjøre for meg.
Men du gjorde det, -
- trofast, med medfølelse og uten å nøle.
Du er den som er nærmest -
- å vite hvor smertefull denne reisen har vært for meg.
Hver dag -
- har du opplevd den sammen med meg.
Eva, -
- du er min gave fra Gud.
Jeg var veldig entusiastisk angående å endelig dra til South Park igjen.
Jeg hadde ikke vært ute av senga i mer enn en time av gangen, -
- og jeg overvurderte utholdenheten min og følte meg plutselig utrolig utslitt.
Likevel ga den overveldende responsen fra menigheten meg -
- ny styrke, -
- og jeg visste at lovprisningen deres var for Guds arbeid og min helbredelse.
Det har bare tatt meg -
- fem måneder -
- å komme fra samlingen i Trinity Pines tilbake til kirken.
Jeg er kanskje treig, men jeg er trofast.
De vil at du skal si noe til menigheten.
Eva, jeg tror jeg har gjort en feil. Jeg tror ikke jeg klarer dette.
- Du klarer det. - Jeg vet ikke om jeg er klar.
Du er det.
Få høre det, Don.
Si noe, Don. Vær så snill.
Dere ba.
Jeg er her.
Her er han.
Hei, Don!
Hei!
- Du kom. - Ja.
Det er så godt å se deg.
Jeg tror at jeg lever i dag fordi du ba meg tilbake til jorden.
Hør her. Spander lunsj på meg, så er vi skuls.
- Det er en avtale. - Ja.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle komme inn, så jeg lirket opp bagasjerommet, -
- slo ned baksetet og kravlet inn slik.
Men selv da jeg ba med deg, visste jeg ikke at det var deg.
Dessuten overlever ingen slikt.
De første øyeblikkene jeg var bevisst, -
- var det to ting som skilte seg ut.
For det første -
- sang jeg.
- Jeg synger ikke. - Nei.
Hvilken venn vi har i Jesus.
Og det andre var at Dick hadde klatret inn i bilen med meg, -
- og hånda hans holdt min fast.
Men det ene som er fullstendig klart, -
- var at Dick var i bilen og ba med meg.
Stemmer. Han gikk inn i bilen og ba med deg.
Men Don, han holdt ikke hånda di.
Niks.
Men jeg husker det så klart. Det var en av de mest levende detaljene.
Det skjedde ikke. Det var fysisk umulig.
Jeg kunne ikke ha nådd den høyre hånda di.
Men...
Men jeg sverger at jeg...
Noen holdt hånda di, -
- men det var ikke Dick.
Dick Onerecker var en ekte bønnekriger både før og etter ulykken.
Han døde bare noen få år etter at han ba for meg på broen.
ETT ÅR SENERE
Greit, folkens. Inn her.
- Elskling. - Ja?
- Straks tilbake. - Greit.
Jøss, det gjør vondt, gjør det ikke?
Ja, det er veldig vondt.
Ja, jeg vet det.
Tro meg, jeg vet det.
Gjør du?
Ja. Jeg hadde en også.
Det er fælt.
Det er rett og slett fælt.
Det er skrekkelig. Det vet jeg.
Jeg hadde en på venstrebeinet i elleve måneder.
- Ingen forstår det. - De kan ikke det.
Det er ikke noe man kan snakke om og få andre til å forstå smerten.
- Jeg heter Don. - Jeg heter Mark.
Mark, -
- du har akkurat møtt noen som forstår smerten -
- og motløsheten du opplever.
Jeg vet ikke om jeg klarer det.
Du klarer det.
Du klarer det. Du.
Tro meg. Du klarer det.
- Hva skjedde? - Jeg var i en skiulykke.
Er du fotballspiller?
Ja.
Jeg skal si deg en ting.
En dag kommer du til å gå igjen.
Du kan kanskje ikke spille fotball, men du kommer til å gå.
Her er visittkortet mitt. Nummeret står der.
Du kan ringe når som helst, dag eller natt. Tjuefire timer i døgnet. Greit?
Nå skal jeg gå bort dit til familien min.
Jeg vil at du skal se på meg, -
- og mens du ser på, vil jeg du skal vite at du kommer til å gå en dag også.
Du kommer sikkert til å være bedre enn meg.
Du har møtt noen som forstår. Ring meg. Greit?
Takk. Tusen takk.
Det handler ikke om meg.
Før jeg døde på den broen, visste jeg ikke helt hva formålet mitt var.
Nå ser jeg det klarere.
Å fortelle om og dele håpet jeg fant.
SIDEN 2004 har "90 MINUTES IN HEAVEN"
BLITT LEST AV MER ENN 7 MILLIONER MENNESKER PÅ 46 SPRÅK.
PÅ DEN TIDEN HAR DON REIST RUNDT I VERDEN
OG DELT HISTORIEN SIN I MER ENN 3000 KIRKER.
For over 25 år siden -
- tok den store lastebilen livet mitt på den broen.
PASTOR DON PIPER 5. MARS 2015
Jeg er ikke den jeg pleide å være.
Jeg har blitt slått gul og blå, -
- men jeg er ikke slått.
Jeg har valgt å ikke være bitter, -
- men bedre.
Og det er et valg.
Hver dag i livet mitt stiller jeg fortsatt samme spørsmål -
- som jeg stilte i sykehussenga hver dag.
"Herre, hvorfor?
"Hvorfor lot du meg se himmelen, for så å ta den fra meg?"
Jeg tror det var så jeg kunne være her hos dere i dag, -
- og si dere ansikt til ansikt -
- at Gud fortsatt svarer på bønner.
Gud er fortsatt i mirakelbransjen.
Gud kan hjelpe oss å finne en ny normal -
- og komme over tragedie og tap, smerte og lidelse.
Og Gud bygger et bedre sted for oss.
Himmelen er ekte.
Jeg møter dere kanskje ikke her, -
- på denne siden av himmelen.
Så min bønn for dere i dag, er at om jeg ikke møter dere her, -
- så får jeg se dere der en dag, -
- ved porten.
Og måtte Gud hjelpe oss å beholde troen til den dagen.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!